–Letty. –Javier.
–Det kommer nån för att döda dig. –Du är inte engelsklärare.
–Nu jobbar du för mig. –Jag är inte din fånge!
Du ska vara min fru.
–Är det din man? –Ja.
Han pratar med min man.
–Du måste inte döda honom. –Jo.
Vi drar.
–Bill? –Vänta, Robin.
Vi måste lägga liken i bakluckan.
Jag vet att det är okej att be om hjälp.
Jag behåller lugnet i strider.
Min väg har varit unik och det är jag tacksam för.
–Är det din väninna? –Vem då?
Jag är där jag behöver vara nu.
–Kvinnan som pratar med dig. –På sätt och vis. Hon är en app.
Jag skapar min egen verklighet.
Hur känner hon dig så väl?
–Jag skyller ingenting på andra. –Det här var inte jag.
–Två personer ligger i bakluckan. –Jag dödade dem inte.
Jag dödade bara en. Hon var ditt fel. Du hjälpte mig att lasta in dem.
Du ska hjälpa mig ta ut dem också. Nej, nej. Du röker inte i bilen.
Släpp ut mig då.
Du behöver inte mig eller min hjälp. Låt mig gå så är vi klara!
För att vara tydlig: jag behöver dig här, och din tystnad.
Jag behöver dig inom synhåll tills det är klart. Uppfattat?
–Uppfattat? –Visst.
Ska du slänga dem i en flod eller något?
–Eller något. –Något var då?
–Charleston. –Charleston.
–Det är långt bort. –Sex timmar. 5,5 om det går bra.
–Vi måste hitta en laddarstation. –Det gör vi.
Datorn har ett program som visar var de finns.
Fan, vi kan inte använda den.
Jag stängde av gps: en så att de inte kan spåra bilen.
Det går bra. Det finns appar.
Som din vän, men för laddarstationer. Vi laddar ner en app.
Vad finns i Charle... Nej, jag vill inte veta.
Bra. Jag hade inte tänkt berätta.
Släpper du mig efter det?
Ja.
I normalläge gör 80 % laddning att vi kommer 347 kilometer.
–Hur många kilometer är det kvar? –246.
Det är 518 kilometer till Charleston, så...
Det här är som i SAT–proven.
–Gjorde du SAT–proven? –Ja.
–Hoppade du inte av high school? –Jo. Jag gjorde proven senare.
För fyra år sen gjorde jag ett i en bokaffär. Det gick bra.
–Men inte i matte. –Nej, ditt arsle. I engelska.
Säg till om du vill ha lektioner.
–Har du hittat en laddarstation? –Nej.
Det är ingen täckning här.
–Det var som fan. –Vadå?
Det finns nåt som heter ludicrous–läge.
Du rör inte vid något i den här bilen.
–Får jag... –Nej.
Har du ordnat eller satsat på tuppslagsmål den här veckan?
Det är enkelt. Håll dig borta från tuppslagsmål för att inte få livstid.
–Ja. –Förstår du eller har du satsat?
–Va? –Ut med dig, Gary.
–Hej, Letty. –Ditt samtal hamnar i röstbrevlåda.
–Christian. –Ja, Todd?
–Hej. Vilket fint kontor. –Tack.
–Varje gång. –Det har varit så i sex år.
Efter Jacinta har du varit här längst.
–Det är mycket ny personal. –Jag vill ändra på det.
–Jag fick ditt manifest. –Bra.
–Det finns här någonstans. –Du förtjänar störst kontor.
–Vad kan jag hjälpa dig med? –Inget. Det är bara...
–Ska inte du ha möte nu? –Nej.
–Du ska träffa Leticia Raines 11.30. –Letty kom in i morse vid 07.
–Letty? –Hon vill bli kallad det.
–Vadå? –Inget.
Kom inte för nära dem du övervakar.
Vi hade säkert samma anledning till att välja det här jobbet.
Du verkar säker.
–Jag ska ringa några samtal. –Bra.
Vilket fint kontor det här är. Varje gång.
–Hur mycket laddning har vi kvar? –196 kilometer. 194.
–De letar redan efter bilen. –Nej, inte än.
Utcheckningen är vid elva.
Har du täckning?
Nej.
Sätt på och av flygläge.
Som om du inte sagt det förut och jag inte provat fem gånger.
Försök igen.
Okej. Jag har täckning. Den laddas ner.
Det tar jättelång tid.
Välkomna. Vad vill ni ha?
Jag tar rödspätta och räkor med hush puppies och Dr. Pepper.
–Vad vill du ha? –Ursäkta, jag ska bara...
Så mycket. Hur ska jag kunna välja?
–Tänka sig att du är obeslutsam. –Det är jag bara med mat.
Krabbkroketter? Det låter osäkert.
Okej, jag tar också rödspätta och räkor–
–men jag vill ha pommes och cola light.
Ni tar ju samma så vill ni ha familjehinken?
–Vad kostar den? –28,99 dollar.
28,99? Får man en lott med då?
–Vi tar våra egna beställningar. –Kör runt till första fönstret.
Det finns en laddarstation 50 kilometer härifrån.
–Det är sexton kilometer åt fel håll. –Självklart.
–Du är närsynt. –Va?
–Du ska ha glasögon för att se långt. –Inte direkt.
Här. Testa de här.
–Wow. –Vad står det på skylten?
"Pröva vår nya Anus Pounder."
Varsågod.
Ha en bra dag.
Jag kan inte äta. Det luktar.
–Det är maten. –Det är liken.
–Fan. –Gick det bra?
Ja.
Herregud. Är allt okej? Förlåt.
Förlåt. Mina barn kör med mig.
De kör inte, såklart. Herregud.
Vi delar försäkrings– och kontaktuppgifter.
–Nej. –Det borde vi.
Det behövs inte.
–Du tvärstannade. –Vadå?
–Du tvärstannade vid rödljuset. –Du skojar.
–Det kom från ingenstans. –Jag hade redan stannat.
–Det tror jag inte. –Okej.
Det spelar ingen roll. Du var bakom, så det var ditt fel.
Vi ringer polisen.
–Det är bättre att inte göra det. –Min man vill det.
–Det var ditt fel. –Då ringer jag.
–Din bil är oskadd. –Jag vet inte.
–Det är den. –Din baklucka stängs inte.
–Jag fixar den. Strunta i den. –Vi borde göra en polisanmälan.
Då blir det ingen dispyt och ingen jagar varandra sen.
–Det har hänt mig förut. –Självklart.
Jag tog inga uppgifter och min man... Den ska känna igen fingeravtryck.
–Ska du stämma dem? –Stanna i bilen!
–Deras baklucka är trasig. –Stanna i bilen!
–Jag ska ta bild av nummerplåten. –Det behövs inte.
Ursäkta mig. Älskling, vi måste nog till sjukhuset.
–Herregud. –Ja, nåt känns fel.
–Hon sparkar inte nu. –Herregud.
Åk till sjukhuset. Jag heter Melanie. Ska jag ringa ambulans?
–Nej, det går fortare om vi... –Ja, åk.
–Om din bil skadats... –Nej då.
–Mamma! –Håll käften, Bryce!
–Förlåt. Åk. Bilen är oskadd. –Tack.
–Åk. –Vad har du tryckt på?
Herregud!
Wow. Wow.
Bind fast den. Den hoppar.
När vi är vid laddaren. Hur långt kvar?
Nio kilometer till höger. Och en bensinmack.
Hur kan vi bara ha 30 kilometer? Vi hade 82 vid fiskstället.
–Det var väl ditt ludicrous–läge. –Mitt?
–Det gick mycket batteri. –Skulle jag inte tryckt?
–Det tog mycket på batteriet. –Hon försökte fota nummerplåten.
Då skulle det vara kört för oss.
–Vi skulle ha kört normalt. –Till sjukhuset med din frus bebis?
Ja, det var bra. Det var bra gjort.
–Ja. Du har inte tackat än. –Det har jag inte.
Ingen utan två lik i bakluckan skulle inte vilja ringa polisen.
De skulle säga: "Vi ringer. Du körde in i min Tesla."
Håll tyst.
Säg inte åt mig att hålla tyst. Säg aldrig åt mig att hålla tyst.
Du låter som min mamma.
Tack.
För det du gjorde därborta.
Okej, nu gäller det.
–Han jagar inte oss. –Det vet du inte.
Säg det högt så kanske det blir sant.
–Han stoppar oss om du inte ökar. –Jag håller farten.
Kör åtta över för att inte verka som en mesig rymlig.
–Vad kommer hända? –Låt mig sköta snacket.
Vad är det som är fel?
–Du har väl suttit inne? –Nej.
Okej. Det är det som är fel.
Jag vill inte hamna där igen.
–Om jag hamnar där igen... –Får du aldrig träffa din son igen.
–Vart ska du? –Jag ska slänga maten.
–Vart ska du nu? –Jag ska kissa. Är det okej?
Nej. Förra gången du gick på toa på en bensinmack försökte du fly.
–Du litar inte på mig. –Nej.
Du låter mig kissa i fred. När jag kommer tillbaka kan du lita på mig.
–Sätt dig i bilen. –Då kissar jag på sätet.
Det är vid vänstra bakljuset.
Du behöver nyckel.
Till toaletten.
Tack.
Hur mycket gräs har du?
–Ma'am? –Ett ögonblick.
Förlåt. Jag kom till nästa nivå i Mister Jump.
–Grattis. –Tack.
–Det har jag aldrig spelat. –Man blir beroende.
Din kille eller vad han är är därute.
Jag skulle sätta upp den här på laddarstationen–
–men jag kunde inte lämna dig ensam.
Jag är ensam här så jag får inte gå ut om det finns kunder.
Om nån skulle snatta eller nåt.
–Funkar inte laddaren? –Den är värdelös.
Den funkar en gång varannan vecka eller så.
Jag försökte säga det till installatören men han bara...
–Vet du om det finns nån i närheten? –Det finns en i Greenville.
Det är nog en superladdarstation. En sån som er bil ska ha.
–Den laddar fullt på... –En timme. Jag vet.
–Hur långt är det? –Till Greenville? Runt 65–80 km.
–Vi har två mil kvar. Har du uttag? –Det tar en evighet.
–Har du 240 volt–uttag? –Ja, men det tar en evighet.
Om vi laddar den i 1,5 timme kommer vi till Greenville.
Par försvunnet från hotell
–Har ni sladden i bakluckan? –Va?
Sladden borde ligga i bakluckan.
Har du laddarsladd?
–Var har du varit? –Löst det här.
Vi kan ladda bilen i ett uttag här.
–Har du laddarsladd i bakluckan? –Ja.
–Men jag fixade precis bakluckan. –Okej?
–Bakluckan är stängd. –Inte för alltid?
Nej, med silvertejp.
–Var hittade du den? –Jag har alltid med tejp.
–Är det ett yrkesknep? –Det är inget knep, bara tejp.
–Där. Där är den. –Okej.
Jag ger upp.
–Rök inte på en bensinmack! –Varför inte? Låt stället brinna.
Det skulle bli lättare för oss.
–Säg till om någon skulle titta. –Jag tittar.
–Om någon annan skulle titta. –Ingen tittar. Ingen bryr sig om dig.
–Christian! –Ja?
–Precis den jag letade efter. –Det verkar så.
Du är alltid så rolig.
Du sa ju att du träffade den där kvinnan vid 07.
–Letty? –Just det.
Jag gjorde tidrapporter och insåg att du inte var här vid 7.
–Jag gör inte tidrapporter. –Jag vet.
Jag tittade på alla andras och frågade Rashida om något.
–Hon sa att ni åkte hiss i morse. –Okej.
Du och Rashida kom samtidigt i morse.
–Klockan åtta. –Kollar du upp mig?
Nej. Jag kunde inte läsa Rashidas tidrapport.
Jag frågade henne. Hon sa: "Jag kom klockan åtta."
"Du kan fråga Chris. Vi åkte hiss ihop."
Härmar du en svart röst?
–Jag ska gå på toa nu. –Okej.
–Han liknar dig. –Var inte ett svin.
–Ni har likadana ögonbryn. –Ja.
–Jag vill få tillbaka honom. –Jag vet.
Det tror jag att du kan.
–Gör du? –Ja, om du slutar klanta dig.
–Jag försöker. –Försök ännu mer.
Jag försöker komma undan dig.
Det vore nog ett steg i rätt riktning, eller hur?
Kom igen!
–Nu åker vi. –Den har bara laddat i en kvart.
–Polisen kommer. –Den måste ladda i minst en timme.
–Kom igen! –Jag har ringt polisen.
Vad ska vi göra? Laddarstationen är 80 kilometer bort.
Vi stannar och laddar i vanligt uttag.
Om de inte har 240 volt–uttag får vi bara fem kilometer per timme.
Då stannar vi ofta.
Kan du släppa mig, snälla?
Nej.
Där.
Kom igen.
–Hur har du blivit så bra på det här? –Det är jag inte. Du är bara dålig.
–Hallå? –Är det Estelle Raines?
–Ja, vem är det här? –Jag är er dotters övervakare.
Okej.
Jag vet inte var hon befinner sig.
–Det betyder inte att något är fel. –Det gör det visst.
–Ursäkta? –Hur väl känner ni min dotter?
Har ni någon aning om var hon kan vara?
–Ingen aning. –Tack.
Ge mig mina pengar.
–Det här är inte bra. –Det stod åtta kilometer på skylten.
Det kanske var åtta kilometer till avfarten.
Jag vet lika mycket som du.
–Hallå? –Hej, jag söker Letty.
–Letty? –Ja.
–Letty Raines? –Ja.
Jag har inte träffat henne på åratal. Lever hon fortfarande?
–Det hoppas jag. Ursäkta mig. –Vem är det?
Jag trodde att du mediterade!
Vi pratade häromveckan. Hon verkade må bra. Är allt som det ska?
Jag försöker ta reda på det.
–Du heter väl Christian, eller hur? –Ja.
Letty har berättat om dig. Hon tycker mycket om dig.
Det var kul att höra. Be henne ringa mig om ni pratar.
–Visst. –Tack.
Ditt samtal vidarebefordras till röstbrevlåda.
Där. Hämta telefonladdaren för att kolla om det funkar.
–Smart. –Tack.
Det funkar inte.
–Kan vi begrava liken här nånstans? –Vi?
Nej, du. Det är ingen här.
–Jag fattar inte att jag säger så. –Inte jag heller. Sluta prata.
Vad finns i Charleston?
Jag vill veta varför vi måste dit när allt kunde varit över redan.
Berätta.
När jag var yngre och tittade på filmer tänkte jag att det var dumt–
–att slänga lik i floder eller sjöar eller gräva ner dem.
Liket existerar och kommer hittas. Mördaren avslöjas med tiden.
Liket måste försvinna helt.
Jag tänkte: "Varför inte bli vän med nån på begravningsbyrå?"
Då kan liket kremeras.
Eftersom man måste lita på den personen.
Ja. Det måste man.
Vi kommer aldrig hinna fram. Vad har du tänkt?
Vi får stanna här.
–Har du täckning? –Nej.
Har du?
Nej.
Var det allt?
Du såg filmer som barn och trodde att du skulle komma undan bättre?
Nej.
Hur kom du in på det här vördade yrket?
Det kanske jag berättar en vacker dag.
En dag? Det här är den enda dagen du får.
Det kanske blir fler dagar.
Det hoppas jag inte.
–Det här är vad jag är bra på. –Ja, det går jättebra för dig.
Allt hade gått bra om du inte förstört allt.
–Du skojar. –Inte alls.
Jag ville inte förstöra allt. Jag ville inte vara med alls.
Du stal ju från mitt hotellrum och gömde dig i min garderob.
Du följde efter mig, låg med mig och tog mina pengar.
Skitsnack. Du behövde inte kidnappa mig och tvinga mig vara med.
–Jag räddade livet på dig! –Varför det?
–Jag vet inte. –Tack, min prins.
Jag är glad att vara i livet nu.
I ödemarken med en mördare, två lik och ingen utväg.
Jag kan inte tacka dig nog för att du räddat mig.
Förlåt mig.
Va?
För det här. Det här är vad som händer.
–Släpp ut mig. –Du ska ingenstans.
Släpp ut mig!
–Hjälp! –Behöver du skjuts?
–Ja. –Nej, det är bra.
–Vi har redan ringt efter hjälp. –Nej, vi har ingen täckning.
Han är alltid så macho. "Jag ordnar det själv."
Jag kan köra in dig till stan medan han stannar med bilen.
Det är dumt att lämna en Tesla obevakad.
Perfekt, tack.
Jag kommer snart.
–Vad heter du? –Annie.
Annie. Det namnet gillar jag. Annie.
–Gillar din man det? –Han säger det, men folk ljuger.
–Inte jag. –Bra.
Så då släpper du mig vid bärgningsstället som du sa?
Vad annars hade du tänkt?
–En hel del saker. –Jag med.
Jag vet vad du tänker.
–Är du ett medium? –Nej. Det behöver jag inte vara.
Okej.
Du tänker på att köra av en avfart och låtsas att du kör mot stan.
Egentligen är det bara en mörk väg, precis som den vi stod på.
Du ska parkera bilen på ett fält och säga hur söt jag är.
Jag kommer le och be dig att knulla mig.
I munnen och överallt.
Jag säger åt dig att komma på pattarna och jag älskar det.
Det har du rätt i.
Så blir det inte.
Du håller ditt löfte.
Ja, ma'am.
–Tack, Bruce. –Inga problem.
–Ursäkta pistolen. Du förstår säkert. –Ja.
Ja.
Hej, det är Tiff. Var är du?
Din övervakare ringde mig. Christian. Han verkar bra.
Är han snygg? Han lät snygg.
Han letar efter dig. Det vet du nog. Hoppas allt är bra.
PS. Jag är med och planerar femtonårsträffen från high school.
Kan du fatta det? Den är på lördag. Vi är gamla. Ring mig.
Du är verkligen en stalker.
–Du lever. –På sätt och vis.
Jag har täckt för dig två gånger.
–Jag visste väl att du skulle det. –Sluta jävlas!
–Är du full? –Nej, är du?
Inte än.
Jag vet inte var du är, men du är på mitt kontor i morgon.
–Jag är inte i Asheville. –Letty.
Jag bankar i dig det: jag täcker inte upp för dig igen.
–Okej. –Jag får sparken.
Det är inte lika illa som det som händer dig.
–Att jag åker i fängelse igen? –Ja, precis.
–Härligt. –Säg inte så.
Då har du ingen chans att få tillbaka din son.
Det är lättare i fängelset än härute.
Det finns schema, jobb, inget knark eller sprit.
Tja, viss knark och sprit om man har rätt vänner som jag.
–Har du såna vänner än? –Med dåligt inflytande?
–Jag har en nu. –Vem är det?
Han är övervakare.
Han var lärare men han togs när han köpte knark från en elev.
–Varför drar du upp det? –Så du vet hur det känns.
Jag vet hur det känns.
Förlåt.
–Hur är han dåligt inflytande? –Det är han inte.
Han är filantrop från Florida. Han jobbar åt en filantrop.
–Har du tagit droger med honom? –Nej. Det tillåter han inte.
Du borde kanske hålla dig till honom.
–Vi ses nån gång i morgon. –Du kan inte komma när du vill.
Okej.
Nej. Självklart.
Varsågod.
Tack.
–Är det bra? –Ja.
–Hur är det med tjejerna? –Bra. Jag har dem nästa helg.
–Vadå? –Din bror ringde mig förra veckan.
–Carlos? –David.
–Om min syster? –Han sa inget om Ava eller tjejerna.
–Vad ringde han om? –Dig.
–Vad sa han? –Jag svarade inte.
Han lämnade meddelande. Han ringde tillbaka till dig.
–Tillbaka till mig? –Numret han hade funkade inte.
Jag ringde honom för fem år sedan.
–Säg till om han ringer igen. –Jag vill inte blandas in i...
Säg till om han ringer igen.
–Varsågod. –Vadå?
Pistolen.
–Jag tog den från dig. –Jag gav den till dig.
Okej, du gav den till mig. Får jag gå nu?
Ja. Du får gå nu.
–Vill du ha skjuts? –Nej, jag vill inte ha nåt från dig.
Från hemska mig.
Jag vill inte ha någon som helst koppling till dig.
Hör på. Ta de här i alla fall.
–Du behöver dem. –Jag kan skaffa egna.
–Vart ska du? –Hem.
–Du har inget hem. –Jag har drömmar.
Lycka till. Med Jacob.
–Hur ska du komma härifrån? –Jag vet inte. Jag hittar på något.
Jag är för hungrig för att tänka.
–Jag sa ju det. –Det är vad jag vill äta.
Jag har inte ditt telefonnummer.
Du får inte mitt telefonnummer.
Översättning: Emilia Carlsson www.btistudios.com